Genoomaretusväärtuste
hindamine
Genoomselektsioon
baseerub genoomaretusväärtustel.
Genoomaretusväärtuste hindamine koosneb
mitmest etapist - vt joonis 1.
- Esimese,
hinnangute usaldusväärsuse seisukohast
oluliseima etapina võetakse vaatluse alla
loomade
populatsioon, kelle kohta on teada võimalikult
täpsed aretusväärtuste hinnangud
(enamasti on tegu pullidega, kelle aretusväärtused
on järglaste järgi suure täpsusega
hinnatud) - taolist populatsiooni nimetatakse referentspopulatsiooniks.
- Teisel
etapil need loomad genotüpiseeritakse.
- Kolmandal
etapil leitakse genotüübi ja aretusväärtuste
vahelised seosed hinnates kõigile DNA-piirkondadele
oma ükskõik kui väikese mõju
(et genotüpiseerimise tulemusena saadud markerite
paneel katab kogu genoomi suhteliselt ühtlaselt,
avaldub looma aretusväärtus tema tuhandete
geneetiliste markerite mõjude summana ning
sestap on loomulik eeldada, et referentspopulatsiooni
loomade aretusväärtuste erinevus peegeldun
ka geeniandmete erinevuses - tulemuseks ongi nimetatud
genotüübi ja aretusväärtuste
vahelised seosed).
- Edasi
genotüpiseeritakse huvi pakkuvad ning sugulaste
ja oma näitajate alusel veel mitte hinnatavad
loomad ning arvutatakse neile, kasutades eelmisel
sammul leitud seoseid genoomaretusväärtused,
mis peegeldavad võimalikult hästi ja
mõnikord täpsemaltki tegelikke polügeenseid
aretusväärtuseid.
![](gensel1.jpg)
Joonis
1. Genoomaretusväärtuste hindamise
skeem.
Üksikutele DNA-piirkondadele efektide hindamiseks
võib aretusväärtuste asemel kasutada
ka fenotüübiväärtuseid, aga siis
on genoomselektsiooni tulemused ebatäpsemad (sest
fenotüübiväärtused on peale geneetiliste
efektide mõjutatud ka mitmesuguste mittegeneetiliste
efektide poolt, mille mõju ellimineerimine
statistiliste analüüsidega ei ole enamasti
100%-line).
|